Това е… морето?
Синбад, всъщност бях малко уплашен.
Това, което искам да видя. Ами ако се окаже
не това, което съм си представял?
Но… сега страхът изчезна!
Сега вече искам да знам повече!
Къде трябва да отидем?
Ами… пак отиваме в малка страна, като Сасан.
Съвсем наскоро са разрешили достъп до нея.
Това са земите на благородните деви-воини.
Небесният град Артемира.
МАГИ ПРИКЛЮЧЕНИЯТА НА СИНБАД
Кралство Артемира.
Неголяма страна на югоизток.
Силна държава, точно като Сасан.
Може да се нарече и голяма,
ако не става дума за Черния континент, но…
Заради изолираността й, не се знае много за нея.
Причината бе тази…
Удивително.
Пътешествениците се страхуваха от странния и неизследван район.
Скоро ще пристигнем.
Гле'й т'ва! - Вижте това растение!
Ама колко е топло…
Птица? - На такава прилича.
Но е малко…
Огромна!
Хора?
Епизод 11: Артемира - Небесният град
Как е възможно? Почти колкото кораба е.
Пак се връща!
Колко необичайно? Още ли има пътешественици?
Супер, красавици! - Момчета!
Ако успеете да се доберете до Артемира, ще се забавляваме!
Но дали ще успеете?
Последните мъже, които посрещнахме,
едва останаха да се държат на крака.
Мъжете са толкова неприспособими!
Затова разчитаме на вас да се постараете.
Да, схванахме.
Значи ще се видим на вечеря.
Не се прави на глупак! Бяхме сериозни!
Пътуването към Артемира става все по-интересно.
Синбад, наистина е така! Навсякъде съм с теб!
Дръж се, Джафар.
Какво му имаше на този? Да се държи така!
Но беше сладък… - Мъжете само на думи ги бива!
Ще могат ли наистина да стигнат до Артемира?
Остана само това! Напред, към рая!
Да, напред!
Едва стигнахме и вече отпрашиха. - Мераклии.
Странно… Защо?
Близо сме! Бързо, бързо!
Единият е планинар, другият е убиец…
Не мога! Топло ми е и се изморих! Не мога да мръдна!
Джафар, давай да правим лагер!
А ти искаше да минем това за ден?
Хубаво е да си млад. - И ти си млад!
Хинахохо, поноси ме! Даже и двама можеш да вземеш.
Умирам от жега…
Но не мога да се дам толкова лесно!
Да, да. Нека продължим.
Аз ще водя. Следвайте ме внимателно.
Добре, но как?
Топло ми е. Омръзна ми.
Той е малко… - Ще се справим.
Той винаги може всичко. Не можем да го провалим.
Джафар, май имаш доста голямо доверие на Синбад, а?
Нищо подобно!
Служа му и е добре да си напомням това.
Хрумна ми едно нещо…
Така мога да летя!
Точно като какичките с птицата!
Сега ви казвам до скоро!
Какви ги вършиш, Джафар?!
Намираме се на територията на кралство Артемира.
Те не знаят нищо за силата на джина ти.
Как ще реагират,
ако им се явиш в такъв вид?!
Не само ти си изморен!
И на мен ми е топло, и всичко ме ядосва!
Джафар, пусни ме! Задушавам се…
Барарак Сей!
Не мога… Не мога повече. - Можем да спрем замалко.
Това…
Артемира!
Хората в този град
са построили домовете си в скалите?
Разбирам…
Придвижват се с помощта на птиците.
Толкова е малка…
Не знаехме почти нищо за тях, нали?
Спомни си, че не идваме като туристи.
Уредихме си среща с кралицата само заради писмата.
И трябва да побързаме. Към двореца, обаче…
Вони!
Странноприемница? Нямаме такива неща.
Тук рядко се отбиват пътешественици.
Ужас! - Всъщност…
Вие направо воните! - Мъжете са отвратителни!
Къде е възможно да се измием?
В реката по-надолу или в квартала за забавления.
За забавления? - Нямаме избор.
Отиваме към реката. - Джафар.
Не можем да идем при кралицата така.
Много е неучтиво.
Затова… отиваме при забавленията! - Никога!
Джафар! Да не би да ти харесва, че смърдим?!
Ако се изложиш пред момичетата, ще бъде ужасно! Не затова дойдохме!
Хинахохо, дали в оня квартал не се събират най-красивите девойки?
Чел съм за такива неща! - Какви са тия твои книги?
Можем да го потърсим. Навсякъде има само момичета.
Хубава страна.
Да, ще е хубаво да сключим договор с тях.
Да…
Първо обаче ще се измием.
Да, трябва да побързаме!
Извинете! - О, не, аз се извинявам.
Доста едричка дама.
Идвате от далеч. Приветстваме ви. Тя ви чака.
Насам.
Тя не се чувства много добре. Моля ви, бъдете учтиви.
Ваше Величество, нямах търпение да се срещнем.
Аз съм Синбад от търговската компания "Синдрия".
Ние сме търговци от Рем, които пътешестват из света.
Надяваме се да сключим търговски договор с вас.
Ваше Величество! Зле ли сме постъпили?
Ако с нещо сме ви обидили…
Отдавна не съм се срещала с мъже.
Много ме развеселихте.
Аз съм кралицата на Артемира.
Мира Дианус Артемина.
Мнозина ни подценяват, защото сме жени.
Затова оставих на тази кукла да ви посрещне.
Но мъжете винаги са били глупави.
Разреших на жена на име Руруму да влезе тук.
Сега тя се грижи за детето си. Тук сме, вместо нея.
Досадно. Вървете си.
Няма за какво да разговарям с мъже.
Трябвате ни само за продължението на рода.
Нямате право да говорите с нас за неща като търговия.
Но… Поне можете да ни изслушате! - Не, вървете си вече.
Почакайте, моля ви, господарке.
Не смятам да ви предавам.
Готов съм да жертвам всичко за вас и страната ви.
Моля ви, повярвайте ми. Ваше Величество.
Така си съблазнил редица девойки, нали?
Аз съм различен от другите. - И защо реши така?
Това да се определи дали си различен, или не, не го правиш ти,
а аз!
Същият си като другите.
Ще ти демонстрирам какво става с тези, които не слушат жените.
Грешите! Ние не сме ви врагове! - Заемайте се.
Може би тази жена…
Значи и при теб има джин.
Не мислех, че владееш такъв.
Не си поредният голтак.
Но мнението ми за вас си остава.
Хай, не разбирам какво ви пречи. Приключвайте по-бързо!
Какво правите?!
Това е най-дълбоката ни бездна. Бездната на смъртта.
Никой не се връща назад.
Или скачате, или умирате от глад.
Не ми се мре тук!
Че нали си от силните?
Ако се върнеш от долу жив, ще си поиграем.
Но няма да е възможно.
Син! Момчета!
Без оръжието си, той е мъртъв.
Ти трябва да си от Имчак, на север.
Много интересен мъж. Бих искала да разбера повече.
Да не става дума за тялото ми?!
Прекрасен е, нали? - Толкова е силен!
Само му вижте ръцете!
Интересува ни абсолютно всичко.
Хей, всички ли са добре? - Да… На късмет.
Макар че адски боли.
Чудо е, че сме живи, след като паднахме от там.
Трябва да измислим как да се върнем.
Да, трябва да се върнем живи!
Ей, Мистрас. - Да?
Какво ти каза момичето, преди да ни бутнат?
Нищо особено! - А, криеш нещо!
Нищо не крия! - Напротив!
Не! - Криеш!
Не крия! - Криеш!
Вижте… Защо не опитате да се прикриете?
Тоест? - Това не бива да е на показ!
На показ?
Някак… не може да се закрепи.
Това си било цяло изкуство.
Супер! Готови сме!
По-добре ли е, Джафар?
Не особено…
Добре, първо да огледаме наоколо!
Наистина е Долина на смъртта. - Няма да е никак лесно.
Скалите са покрити с мъх.
Не можем да ги изкатерим. Няма и следа от живот.
Няма никакъв изход.
А и не сме яли нищо, откакто сме тук, нали?
Аз имам нещо… Макар и не много.
Сасанските рицари винаги носят храна в тюрбана си.
Това е обичай, в случай, че закъсаме някъде.
Хапнете си.
Не, храната си е твоя, Мистрас.
Но… - Няма проблем.
Честно да си кажа, и аз умирам от глад.
Щом настояваш…
Вкусно!
Джафар.
Другото е за теб.
Не мога да лиша по-малък от мен по този начин.
Син…
Благодаря ти, но всичко е наред.
Когато бях наемник, можех да издържам гладен няколко дни.
Затова тази храна… - Така ли? Значи е мое!
Чакай! Какво правиш?! - Нали каза, че не го иска.
Погледни Джафар! Не ти ли става гадно?!
Какво е това…
Ставайте! Има змии!
Има и много отровни… цяло море са!
Какво ще правим?
Джафар, Мистрас, живейте и за мен!
Дано се преродя някъде, където няма смърт.
С красиви момичета, вкусно ядене и пиене.
Какви ги говориш?
Боже, не е в твоя стил да говориш така.
Държите се така, защото сте гладни.
Но всъщност е много лесно…
Ето. Хапнете си и се стегнете.
Джафар… Това яде ли се?
Когато бях убиец, често се изхранвах така.
Не е зле. И отровните се ядат, ако им махнеш главите.
Благодаря за храната!
Има още много, не се бутайте!
Синбад и момчетата оживяха.
Нахраниха се със змиите, запалиха огън,
построиха си дом, който да ги пази от вятъра и дъжда.
Когато денят започна да преваля, легнаха да спят.
Ден за ден под слънцето…
Животът им започнал да става като този на животните.
Те просто
се приспособиха
към екстремните условия.
Превод: GFotaku
Следва: "Могъщ джин срещу могъщ джин".